Det mänskliga ögat är ett av de mäktigaste redskapen på jorden.
En klar dag ser vi minsta detalj i de mest vidsträckta vyer.
Men det ögat ser är inte hela sanningen.
Vid sidan av världen vi ser finns en väldigt annorlunda värld.
En osynlig värld med dolda krafter och förmågor.
Den reglerar varje aspekt av livet på jorden.
Nu kan tekniken öppna en dörr till den dolda världen-
-och avslöja dess gåtor och visa vilken underbar värld vi lever i.
I vår sjudande och hektiska värld tror vi att vi kan se allt.
Men mitt i den här livliga världen finns en helt annan värld.
Det är bara det att vi inte ser den för den är osynlig för oss.
Våra ögon är för långsamma för att se allt som pågår.
Världen är full av saker som händer för fort för att vi ska märka dem.
Sådant vi missar för att det går på ett ögonblick.
En blinkning tar ungefär 50 millisekunder-
-och det tar 150 millisekunder för hjärnan att bearbeta intryck.
Vi anar inte tidsfördröjningen, men på den tiden-
-händer märkvärdiga saker som vi aldrig ser.
Den världen är hastighetens osynliga värld...
...där luft kan krossa berg...
...och vatten fräta sönder metall.
Och där det snabbaste på jorden finns precis under oss.
Och där vi ser fantastiska skeenden som en del trodde var ufon.
Om vi kunde töja ut tiden skulle vi lösa några av våra största gåtor.
Den senaste kameratekniken kan töja ut tiden så osynligt blir synligt.
Vi övervinner ögonens begränsning, och får se helt nya världar.
Blixtar - en miljard volt och hetare än solen.
Men större faror lurar i det vi inte kan se.
I Rapid City i South Dakota som ligger mitt i USA:s blixtbälte-
-slår blixten ner hundratals gånger om året.
Men det är något konstigt med blixtarna här.
Och det har blivit ett allt större problem.
Det är för snabbt för att vi ska kunna se det.
Blixtar färdas i över 160 000 kilometer i timmen.
Endast med kameror i superultrarapid-
-kan vi ens börja förstå vad det är som pågår.
Att se på en blixt med blotta ögat är som att se en boktitel. Man ser-
-att blixten når marken och flimrar lite, men det är allt.
Spelas den in med en höghastighets- kamera är det som att se en roman.
Den berättar en historia varje gång filmen spelas upp. Det är otroligt!
I ultrarapid ser vi var blixtens form i skräckfilmer kommer ifrån.
Elektriska fingrar som jagar marken.
Med höghastighetskameror kan vi nu fånga något-
-som är osynligt för blotta ögat.
Den konstiga blixten påträffas inte på slätten utan mitt i Rapid City.
Det drar ihop sig till oväder.
Kameror inställda på att spela in i 300 gångers ultrarapid-
-väntar på att fånga det på film.
Där är den! Till en början ser det ut som ett vanligt blixtnedslag-
-men tekniken avslöjar något annat.
I stället för att gå nedåt går den här blixten uppåt.
När jag såg det första gången tappade jag hakan.
Det var otroligt att se det!
Och den här konstiga bakvända blixten är kraftfull.
Den har mer elektrisk laddning än vanliga blixtar.
Men det riktigt otroliga är att stigande blixtar skapas av oss.
De här höga kraftledningsstolparna utlöser nämligen blixtarna-
-som går uppåt mot molnen.
Eftersom de går bort från staden tror man kanske-
-att de här blixtarna är ofarliga. Men så är det tyvärr inte.
När den stigande blixten träffar molnen utlöses fler blixtar-
-som går tillbaka ner mot staden.
Och det händer inte bara i Rapid City.
Vartefter vi bygger fler höga byggnader-
-sprids den här nya typen av blixt över världen.
Ha mycket baktryck när du lyfter.
Tryck ner vänster pedal och gasa lite mer.
Kolla att allt är klart. Så där ja! Går det bra?
Ha lite tålamod. Jag håller på att lära mig.
Vi tar det för givet, men i stort sett-
-hålls en två ton tung helikopter och jag upp av luft.
Luften rör sig förstås väldigt snabbt.
Rotorn trycker ner luft och ger oss lyftkraften som håller mig uppe.
Det är en av aerodynamikens huvudprinciper.
Men i den osynliga världen ser den här användbara kraften-
-plötsligt väldigt annorlunda ut.
De här planen flyger nära ljudets hastighet.
Men i den farten rör sig luften så fort att den förvandlas-
-till en kraft som kan vara farlig.
I nästan 200 gånger långsammare tempo-
-ser ni vad som händer på vingarna.
I de här hastigheterna kondenseras den fuktiga luften till vatten.
Ett moln bildas.
Det låter inte så skrämmande med ett moln-
-men det motsvarar att plötsligt få en bil nersläppt på vingarna.
Endast de skickligaste piloterna, som de här, klarar av det.
Vi kanske tror att vi kan flyga, men jämfört med naturen-
-är vår luftkontroll urkass!
Man har brottats med problemet sen bröderna Wrights första tur-
-för 100 år sen.
Men först med höghastighetskameror-
-kan vi börja förstå några av naturens hemligheter.
De har ändå arbetat med samma problem i över 350 miljoner år.
Kom igen! Du har räknat ut det nu!
Det är mycket övning under lång tid.
Jo då! Den kom på det till slut.
De första varelserna som flög var inte fåglar utan insekter.
Länge var deras hemligheter osynliga.
Vingrörelser borttappade i suddiga rörelser.
Det är först nu som vi börjar förstå hela sanningen.
Den större dagsvärmaren visar sig ha den perfekta flygskickligheten.
Med otrolig kontroll kan den sväva helt stillastående-
-i perfekt balans för att samla nektar.
Men alla insekter är inte fullt så eleganta.
Humlan är en aerodynamisk gåta som länge förvirrade forskare.
Den stora och tunga kroppen hålls uppe av mycket små vingar.
Hur ska det kunna fungera?
Förvirringen började för 70 år sen då en entomolog räknade ut-
-att det var aerodynamiskt omöjligt för humlor att flyga.
Ända sen dess har man försökt förstå-
-hur humlans till synes slumpartade vingslag får den att flyga.
Och i början, även i ultrarapid, närmar man sig inte gåtans lösning.
Här flyger hon vingligt genom luften.
Hon får även använda benen för att hålla balansen.
Elegant är det då inte!
Den enda sättet att flyga är att slå med vingarna-
-med otroliga 200 slag per sekund.
Det är därför hon är så rund. Bröstet är en enorm muskel-
-som driver vingarna.
Jag ska inte bränna upp dem, men röken visar oss vad som händer.
När humlan slår med vingarna dras luft, eller rök här, neråt.
Det ger lyftkraft, men den räcker inte för att hålla henne luftburen.
Endast i superultrarapid ser vi att hon faktiskt är ganska smart.
I slutet av varje nedslag vänder hon på sina vingar.
Även på vingens uppslag dras alltså röken ändå neråt-
-vilket ger henne dubbel lyftkraft.
Och det gör inte ett flygplan!
Genom att se in i hastighetens osynliga värld-
-har man upptäckt många av djurens hemligheter.
De använder man för att utveckla bättre flygmaskiner.
Varför missar vi då så mycket av det som pågår omkring oss?
Det är ju helt uppenbart... för andra varelser.
En fluga, till exempel, kan uppfatta 100 bilder per sekund.
Därför kan den flyga i toppfart utan att krascha med någonting.
För en fluga är vår värld väldigt långsam.
Därför kommer jag irriterande nog aldrig att fånga den.
Men flugan må vara snabb, men den ser inte detaljerna.
Allt den ser är suddigt.
Men vår syn å andra sidan har utvecklats så vi ser detaljer.
Men vi har fått kompromissa för våra ögon klarar inte farter.
Vi bearbetar mycket information i bilderna vi ser, men det tar tid.
Det tar så lång tid att det enda vi gör är att ta ögonblicksbilder.
Vi tittar på nåt och bearbetar det. Vi gör om det igen, och så vidare.
Varje ögonblicksbild varar i bara hundra millisekunder.
Och till skillnad från flugan är våra bilder väldigt detaljerade.
Därför tar det tid att bearbeta varje bild.
Allt som händer under tiden vi bearbetar informationen-
-förblir dolt som om det aldrig hände.
Just nu är allt bra. Jag hanterar all inkommande information.
Jag kan se det gula spåret och formen på kurvan.
Jag ser även kedjan som drar vagnen utan problem - i normalfart.
Men man når fort gränsen då man inte längre kan bearbeta något-
-för när det börjar gå snabbare händer konstiga saker med vår syn.
Nej, jag missar inte saker för att jag tittar åt fel håll.
Jag kan inte bearbeta informationen helt enkelt. Det händer för mycket.
Jag blir inte klok på vad allt är.
Min syn har inte försämrats. Det blir bara inte bättre.
Ju fortare nåt rör sig desto mindre tid har vi att bearbeta detaljerna.
När allt går snabbare överstiger den inkommande informationen-
-den hastighet nervprocessorerna klarar av, och man ser inte.
Jag vet inte om magen klarar av det heller.
Och när det går för fort kan vi helt enkelt inte se alls.
Såg du det här?
När vi börjar se det som vanligtvis är osynligt-
-visar det oss hur fantastisk vår värld faktiskt är.
Vatten blir trögflytande och töjbart.
Det rymmer till och med en mäktig kraft som kan fräta sönder plåt.
Inget är vad det verkar, inte ens sånt vi tror är välbekant.
Det är inte direkt något ovanligt för de flesta av oss - regn.
Men i den osynliga världen blir vår värld-
-som vi tror att den ser ut väldigt annorlunda.
Ta en regndroppe till exempel. Vi vet att de är tårformade-
-faller genom luften och landar sedan på marken.
Fast inget av det stämmer nödvändigtvis.
Sedd genom särskilda kameror visar skuren regnets otroliga berättelse.
Varje regndroppe börjar som ett perfekt klot.
När de faller gör luftmotståndet att dropparna plattas till.
Filmen i ultrarapid visar att de är som våta hamburgare.
De blir faktiskt aldrig tårformade som vi föreställer oss dem.
Så var det med tårformen, och höghastighetskameror visar-
-vad som händer sedan med de luftburna hamburgarna.
Den här unika filmsekvensen avslöjar något helt otroligt.
Regn som försvinner rätt och slätt.
Större regndroppar kan svälla som ballonger tills de spricker-
-och bryts upp i allt mindre droppar.
En del av de mycket små dropparna når aldrig marken-
-utan löses upp i luften helt enkelt.
Men nog med stora droppar återstår för att de ska landa på oss.
I den supersnabba världen blir vatten trögflytande...
...och tjock.
Det är en främmande miljö som vi kämpar för att komma igenom.
Över tid klarar en stark simmare att simma i 3,2 kilometer i timmen.
Men det är krypfart jämfört med andra däggdjur, som delfinen-
-som simmar fem gånger snabbare.
Men bara i ultrarapid ser vi varför delfinen-
-är i sitt rätta element här.
Och varför vi inte är det.
Vatten är 800 gånger tjockare än luft.
Det är så tjockt att det förvränger våra mjuka kroppar när vi simmar-
-och skapar motstånd som håller oss tillbaka.
Se nu vad som händer med herr delfin här.
Vattnet förvränger inte hans kropp utan passerar smidigt över den.
Det beror på att delfinen har tjockare hud, som gummi.
Det hindrar hans späck från att fladdra.
Medan vi kämpar för att komma framåt-
-anstränger sig delfinen knappt över huvud taget.
Och när den behöver simma fortare får delfinen det att se enkelt ut.
I 40 gånger långsammare tempo ser vi saker-
-som är osynliga för blotta ögat.
Som exempelvis vattnet som glider över den torpedformade kroppen-
-så att delfinen kan fara fram utan minsta ansträngning.
Då kan han använda sin energi för att visa sig på styva linan.
Ja, ja! Väldigt bra! Ät en fisk!
Och orkar han inte göra det kan han åka snålskjuts på vågorna.
Men det finns nåt verkligt konstigt med vatten som är dolt för oss.
I det här varma, klara vattnet ligger en osynlig kraft på lur...
...som kan fräta sönder metall.
En kraft som i denna stund förstör den här båten.
För att se hur kraften fungerar behöver vi lite hjälp.
I det här akvariet finns en mycket liten varelse-
-som är beväpnad.
Gömd under klippan finns en pistolräka-
-och den har ett dödligt vapen.
Den här krabban är inne på farlig mark.
Vår räka är redo för slagsmål.
Till en början verkar han slå till inkräktaren med klon.
Men det är faktiskt något mycket konstigare som händer.
Vapnet är inte själva klon, inte direkt i alla fall-
-utan vapnet är osynligt vilket jag nu ska påvisa med den här penseln.
Jag tänker inte ta mig in till den. Den är ju beväpnad! Då så!
Kom igen! Hörde ni det?
Det ljudet är en ledtråd till vad som händer.
Det går för snabbt för att se så vi tittar igen i ultrarapid.
Ljudet vi hör kommer inte från själva klon-
-utan från en osynlig kraft.
Kloknäppet sker så snabbt att den orsakar en vattenstråle-
-som uppnår en hastighet på nästan 100 kilometer i timmen.
Det går så fort att vattnet förångas och bildar en bubbla.
Och det är mycket farligare än vad det låter.
Temperaturen inne i bubblan når upp till över 4 000 grader.
Och när den faller ihop frigörs den stora mängden energi-
-som en överhettad tryckvåg.
Det förlamar bytet och ibland till och med dödar det.
Knockoutslaget... kommer inte från själva klon-
-utan från den överhettade kraften i en bubbla.
Den här otroliga kraften kallas kavitation.
Det sker när vatten rör sig i mycket höga hastigheter-
-och det kan göra mer än skrämma bort en liten krabba.
Tills nu har den varit fullständigt osynlig.
Med speciella kameror kan vi äntligen se hur kraften fungerar.
Propellern roterar så fort att den förångar vattnet-
-runt propellerbladens ändar.
Det genererar ett flöde av överhettade bubblor.
När de faller ihop frigörs en enorm mängd energi...
...som bombarderar propellerbladen.
Den är så kraftig... att den kan förstöra själva metallen.
Kavitation förstörde propellern efter en enda resa över Atlanten.
Vår vanliga värld är välbekant och alldaglig-
-till och med lite tråkig.
Men dolt bortom ögonens tidsskala-
-finns helt fantastiska fenomen.
Och några av de snabbaste fenomenen sker inte i luften-
-eller i vatten...
...utan precis rakt under oss.
Florans värld är underkastad en helt annan tidsskala än vår.
Därför verkar det fridfullt, stilla och rogivande här-
-men här pågår faktiskt ett krig, men vi kan inte se det.
Om veckor blir sekunder ser vi hur växterna kämpar för sin överlevnad.
De slåss om solljuset, utrymme och insekternas uppmärksamhet.
Men växter är inte enbart långsamma.
Tidsskalan som växterna är underkastade är just det: en skala.
Och de kan utnyttja båda ändarna av skalan-
-så om något behöver hända snabbt kan de vara snabba.
Se här!
Såg ni? Nej, för det händer för fort för att man ska kunna se det.
Vi måste sakta ner tempot för att se vad som händer.
Den här jättebalsaminen skjuter ut frön-
-i otroliga sex meter i sekunden.
Den slungar dem åt alla håll som ett barn med en tallrik ärtor.
Den slungar dem långt så de inte konkurrerar ut den egna jordbiten.
Vilken tror du är den snabbaste acceleratorn på jorden?
En raket?
Ett jaktflygplan... en missil?
Nej! Tack vare den senaste kameratekniken-
-vet vi att det är nåt helt annat.
Och det finns precis här på den brittiska landsbygden.
Den snabbaste levande organismen på jorden finns i den här hagen.
Det är ingen överljudsart av falk eller gepard.
Vi är ju i Herefordshire. Det är inte de två heller.
Men det har något med dem att göra.
Den snabbaste organismen finns här.
Vi går ner. Det är mindre. Det är här nere - precis här!
Ja! Det här. Nej, inte det här.
Men i den här hästgödseln finns hundratals små svampar-
-och det är bokstavligen den snabbaste organismen på jorden.
Det är inte svamparna själva som är snabbast utan deras sporer.
Där är de. Nu börjar de dyka upp.
När de växer till sig kommer de att utföra accelerationsbedrifter-
-som vi knappt kan förstå.
Slungmögelsporer kan accelerera 0-30 km/h på 2 miljondelars sekund-
-och de kan utsättas för 20 000 G vilket är väldigt mycket.
Astronauter i rymden utsätts för 4 G.
Över 5 G börjar människor svimma.
Titta nu på sporerna. De är det svarta på toppen.
I normalfart verkar de helt enkelt försvinna-
-för de har en av de snabbaste starterna på jorden.
Det går så snabbt att det blir osynligt.
Endast nyligen, med utvecklingen av specialkameror, har vi fått veta-
-vilka otroliga hastigheter som är dolda i oansenlig hästgödsel.
I 10 000 gånger långsammare tempo kan vi se dem slungas genom luften.
Det kan liknas med att vi skjuts i väg med katapult-
-i en fart på 100 gånger ljudets hastighet.
Då undrar man förstås... varför?
Varför behöver en svamp som bor i hästgödsel vara snabbast på jorden?
Varför?
För att svamparten ska överleva måste deras sporer ätas upp-
-av en välvillig gräsätare som den här hästen till exempel.
Men han äter inte gräset nära sin egen gödsel.
Det området kallas charmigt nog "motvillighetsområdet".
Sporerna måste alltså slungas utanför det-
-vilket betyder att de måste slungas över två meter.
Men det finns ett problem. Luften är för trög-
-för ju mindre man är desto trögare är luften relativt sett.
Tänk er att det här myntet är en liten slungmögelspor.
Där flyger den i väg.
Men för den lilla sporen är luften trög som honung.
Det hindrar dess framfart.
Enda lösningen är att ta sig igenom den tröga luften fort nog-
-så att de når det färska gräset utan gödsel längre bort.
Och det är precis det som svampsporerna gör.
Under varje litet huvud-
-sitter en bubbla med ett gradvis ökande vätsketryck.
Och slutligen spricker den...
...och slungar i väg sporen i tippen över två meter bort.
Jag vet. Det är imponerande. Ditt huvud är verkligen tungt.
På nära håll är du ganska ful. Det vet du nog. Gå bort!
En titt in i hastighetens osynliga värld avslöjar otroliga händelser-
-till och med i något så alldagligt som en trädgårdsdamm.
De här små liven - skräddare - var länge lite av en gåta.
Ingen förstod hur de kunde springa fram på vattenytan-
-så snabbt.
De kan skjuta sig framåt i nästan två meter i sekunden.
Och deras bedrifter är av bibliska proportioner - de går på vatten!
De glider fram på vattenytan utan att sjunka.
Bara om man ser det som tiden normalt gör osynligt-
-förstår vi vad som faktiskt sker.
Och det har att göra med det som kommer att hända här.
Normalt är det här för snabbt för att vi ska kunna se det.
Men se vad som händer i ultrarapid när mjölkdropparna-
-träffar vattenytan.
I stället för att gå sönder töjs vattenytan ut-
-så att mjölkdroppen studsar upp i luften igen.
Vattnet beter sig som om det hade en tunna töjbar hinna på ytan.
Det kallas ytspänning.
Och det är den töjbara hinnan som låter skräddaren stå på vattnet-
-i stället för att sjunka ner i det.
Han använder också den töjbara ytspänningen-
-för att slunga sig själv över dammen-
-i nästan 1 000 kilometer i timmen.
I färgat vatten ser vi kraften i skräddarens ben-
-när den trycker ifrån över ytan.
Den osynliga världens höghastighetskonstnär!
För oss är det här bara en damm, men för skräddaren-
-är det en enorm studsmatta.
Nu går vi ännu längre och tittar högt över oss för att avslöja-
-de osynliga hemligheterna i världens utkanter.
I världens utkanter, högt över oss, finns fler otroliga företeelser.
Natthimlen kanske ser fridfull ut med silvermåne och några stjärnor.
Men det finns andra saker där uppe som är så konstiga-
-att vi inte ens var säkra på att de fanns.
På vår sista resa jagar vi den mest svårfångade företeelsen-
-i den osynliga världen.
Vi söker efter ett blixtfenomen som kan bli 80 kilometer brett-
-men som är så snabbt att det i stort sett är osynligt.
Folk som sett glimtar av dem har tagit dem för ufon.
De kallas luftandar.
Ett gäng vetenskapare är nu på väg ovanför molnen-
-för att för första gången fånga dem på höghastighetskameror.
Vi närmar oss luftandarna vilket är bra-
-men vi vet inte var de kommer att utspela sig så det gör det svårare.
Förhållandena måste vara perfekta. De har planerat länge-
-och det är nu det gäller. Snacka om tryck!
160 mil bort drar det ihop sig till oväder, och vi är på väg in i det.
Vi flyger mot Brady i Mississippi och sen mot Little Rock i Arkansas-
-och sedan upp mot Des Moines i Iowa.
Det tar två timmar att ta sig dit så vi har fyra timmar i ovädret-
-för att filma luftandarna, och sen tar det två timmar hem.
Vi kommer att flyga i ungefär åtta timmar i kväll.
De utför sin uppgift i mörker.
Ljus gör det svårare för dem att upptäcka luftandarna.
En bildförstärkare hjälper oss se i mörkret.
Jag tog med några morötter också.
Luftandar, elektriska urladdningar, är som blixtar men även annorlunda.
Skillnaden är att luftandarna är kortvarigare.
Vanliga blixtar, om man räknar alla nedslag, varar en halv sekund.
Luftandarna är mycket kortvarigare.
Planet flyger allt högre. Nu är det på 15 000 meters höjd-
-som är nära gränsen till rymden.
Ser ni det där? Det är Jupiter.
Jag gillar att flyga så här högt för luften är så klar.
Man kan se oändligt långt.
Nu närmar vi oss. Det drar ihop sig till oväder långt nedanför oss.
Det ser ut som om alla blixtar är bakom oss nu-
-så vi kanske ska svänga 10 grader åt vänster.
När planet svänger släpper stormen lös sin vrede.
Förhållandena är perfekta. Vi har ingen tid att förlora.
Ska vi höja bildfrekvensen? Det skadar inte bildförstärkaren.
Höghastighetskamerorna och bildförstärkarna är redo.
10 000 bildrutor per sekund i 50 mikrosekunder.
De är riktade mot ett område över ovädret.
Förstärkningen är 60 500, och nollnivån-
-är minus 4. Nu börjar det!
Kamerorna ska fånga ett av naturens mest svårfångade fenomen.
-Luftande! -Den var nog utanför kamerafältet.
Det kan ha varit en luftande.
Och stormen håller på att dö ut.
Nu är vi på minus fyra graders höjd.
-Och då... -Luftande! Vi tittar.
Vi fick den!
Det verkar vara två stycken. Du fick dem nog.
En enorm ljuspelare som är 32 kilometer hög.
Den får staden nedanför att verka mindre.
Ett dramatiskt fenomen med slingor av ljusklot-
-som vart och ett är lika klart som Jupiter.
Det här fenomenet har fotograferats från luften för första gången.
Vi är underkastade en tidsskala på sekunder, minuter eller rent av år-
-och luftandar sker på en tusendels sekund.
Det får en att inse hur annorlunda världen kan vara.
Sådana här oerhörda uppvisningar sker över hela världen-
-men vi är helt omedvetna om dem.
Men man tror att en del anmälningar om ufon kan vara glimtar-
-av de här vidsträckta och oerhört klara, runda blixtarna.
Luftandar är inte bara dramatiska utan även-
-en av den osynliga världens största hemligheter.
Tack vare höghastighetskameror har vi sett saker vi inte ens drömt om.
Men det är förstås inte slutet. Vem vet vad som pågår just nu...
...som vi inte kan se - ännu?
Översättning: Cathrine Comber www.broadcasttext.com